Ти няма да остарееш.
И няма да умреш.
Аз съм Джон и съм алкохолик.
Докато откриеш Избраната... - Аз съм инспектор Ева Маркез.
Ще работим заедно. - И душите ви не се слеят в едно.
Днес за малко да умра. - Голям купон!
Сърцето ми експлодира докато преследвах един в метрото.
Около теб има добра енергия.
Мисля, че тя беше там. Избраната.
Онази, заради която ще остарея като теб.
Значи дори не знаеш коя е. - Знам, че беше там.
Чакам това от векове.
Ако я открия, всичко ще придобие смисъл.
Какво мислиш, 36-и?
Тя е някъде там.
Едно ченге го донесе за теб.
Истинската история на Снежанка и седемте джуджета?
Винаги съм смятал, че Сънливко беше натопен.
Това, че не говори, не означава, че няма какво да каже.
И какво му е на щастието? Защо трябва да бъде дебел?
Всички дебели хора ли са щастливи? - Ето го.
FDNY 73...
Девет, това трябва да е девет. - Ще дойдеш ли утре?
Джон, утре в 10, помниш ли?
Знае какво прави, може да е сестра или лекар.
Много хора знаят „първа помощ“. - Но не ги пускат в линейките.
Какво за утре?
Омар?
Имате ли минутка? - Да, но не знам за бременната.
Колко й е разкритието? Значи имаме време.
Виждал ли си ме някога? - Всички ченгета си приличате.
Инфаркт в метрото на спирка 137, изход Б, миналата сряда?
Преди пет дни? В нашата работа това е много време.
Сутринта, някъде около 9? - Съжалявам, нищо не ми говори.
Тук някои хора раждат! Може ли да се разпитвате после!?
Жени. Трябва да отлитам.
Благодаря.
Наистина ли помисли, че ще забравя? - Вече и аз не знам.
Забравянето не е сред талантите ми.
Знаеш, че означаваше много за мен. - Май малко съм позабравил.
Ти може и да си, но аз не съм.
Струва ми се, че напоследък се интересуваш само от момичето.
Търся я от почти... - 400 години, знам.
Жената, заради която ще остарееш. Единствената.
Тогава каква беше майка ми? Петата? Двадесет и петата?
И тя ли си има номер като кучетата?
Внимавай, Омар. - Или какво? Ще ме накажеш?
Ще ме заключиш някъде?
Аз съм мъж на 65 години.
Освен това си ми и син.
Майка ми те обичаше.
А това не й беше никак лесно.
Ако не е била единствената, каква ти беше, по дяволите?
АМСТЕРДАМ 2. Златното момче
Николай КОСТЪР-УАЛДАУ
Зулайка РОБИНСЪН
Алекси ГИЛМОР
Стивън Макинли ХЕНДЕРСЪН
Благодаря.
Еротично самозадушаване. Какво му е на старомодния начин?
Това е старомодният начин. През XVII век го ползваха като лек.
Искам нов партньор. - Обесването беше масов спорт.
Имаше един доктор, който забеляза, че смъртниците умират щастливи...
Представих си го. - Кой го е открил?
Сестрата на майката. Родителите са на почивка, не можем да ги открием.
Възелът е морски.
Не можеш да го завържеш с една ръка.
Имал е помощник, сексуален партньор.
Някой, на когото е тази обеца? - Може би.
Няма проблем, ние живеем тук. Добре, какъв е проблемът?
Можете да ни пуснете, защото живеем тук.
Имам право да си вляза вкъщи. Дръпни се, синко.
Инспектор Амстердам. Кой сте вие? - Джак Шоу.
Това е съпругата ми Айрийн. - Не искат да ни пуснат.
Може ли да поговорим за момент, моля?
Какво има? Какво е станало?
Случила се е злополука.
Синът ви.
Не е оцелял. Много съжалявам.
Г-н Шоу, трябва да останете тук. - Махнете се от пътя ми!
Полека, полека.
Пуснете го.
Момчето ми.
Аз съм Омар. Не съм вкъщи, попейте ми след сигнала.
Г-н Йорк, тук има една цветнокожа жена - Лили Рей Браун.
Няма среща. Казах й, че сте зает, но отказва да си тръгне.
Покани я.
Г-це Браун?
Затвори вратата, Маги.
Аз съм зает човек, г-це Браун. Затрупан съм от случаи.
Трябваше да ви видя. - Наистина?
Случи се ужасна несправедливост.
Нека позная - вие сте невинна.
Много, много виновна.
Колко време имаш?
Всичкото време на света. - А училището?
Заместват ме.
Ще липсваш на учениците. - Да.
Децата водят двойствен живот.
Не само децата.
Предполагам, че твоите родители са знаели всичко за теб.
Наистина не мога да си спомня.
Това звучи нетипично за него.
Като декан срещам много деца, но Мат беше уникален.
Беше стипендиант, участваше в отбора по лека атлетика.
В „Браун„ кандидатстват 18 000 деца. Знаете ли колко влизат?
1 500. Преди бяха по-малко.
Бил съм там за кратко. Мат беше един от тях.
Беше най-добрият. Заповядайте. - Благодаря.
Г-н Хайгенс, родителите ни дадоха имената на някои от приятелите му.
Бихме искали да поговорим с тях.
За съжаление, не мога да го позволя.
Разбирате ме. „Ин локо парентис.“
Трябва да извикате адвоката си.
Трябва да предпазваме децата.
Може би ако дойдете по-късно? - Вижте, ние сме тук и те са тук.
Ще бъде много по-лесно, ако... - Няма проблем, плащат ни на час.
Благодаря за отделеното време.
Повече никога не го прави. - Не знаеш кога да се откажеш.
Виж, ако имах нужда от учител, щях да се върна в „Съни Бингхамтън“
Това, че си учил в някакво лъскаво училище
не те прави по-добър от околните.
В Харвард са учили и терористи!
Не обръщайте внимание, фалшива тревога. Знаете ги децата.
Това е федерално престъпление.
Отчаяните времена изискват отчаяни мерки. Кого откри?
Марика Солоуей, бивше гадже на Мат.
Знаех си, че ще стане нещо лошо. - Защо?
Преди няколко нощи сънувах много страшен сън. Той беше...
Не знам, отплаваше с един кораб.
„Куин Мери“ и с еднопосочен билет.
Майка ми е психотерапевт. - Разбрахме, че сте се разделили.
Преди около месец. Стана странен. Напусна и отбора.
Наркотици? - Много оригинално.
Всички вземат наркотици. - Кога го видя за последно?
Мислех, че е злополука.
Това се опитваме да разберем. - Мисля, че беше в училище.
Красиви обеци. Автентични ли са?
Да, на баба ми са. И аз самата харесвам такива.
Марика, върни се в час, ако обичаш.
Точно свършваме. - Знаете, че не можете да разпитвате
студентите без родителско съгласие. - Познавахте ли Мат Шоу?
Да, аз му бях съветник. Хана Клиъри.
Извинете ме.
Всички сме много разстроени, училището е малко.
Всички се познаваме. Това е трагедия за всички ни.
Марика.
Пет минути, Маги. Г-ца Браун тъкмо си тръгва.
Как изглеждам?
Като ангел. - В смисъл - личи ли си?
Унищожихме доказателството. - Никой не трябва да знае, Джон.
Баща ти? - Не искам да го нараня.
Бива ме да пазя тайни.
Ще поддържаме връзка, г-це Браун. - Това са обажданията ти.
Имаш среща с Мартин утре в 9 и обяд със съдия Фероу.
Е, тя ли е?
Не знам. Изглеждам ли по-стар?
Сигурно изглеждаш така, както и преди 50 години, когато се ожени за мама.
Майка ти ми липсва, Ем.
Чувствам се по-стар. - Нищо чудно.
Скоро ще празнуваш 300-годишнината от смъртта си.
Ще правиш ли парти?
Списъкът с гости е малък - аз и ти.
Би могла да е тя.
Времето ще покаже.
Значи, Ал Шарптън и Били Греъм решават, че ще посетят папата.
Взимат една космическа совалка... - Само прилича на парашут.
Добре. Доктор, адвокат, ветеринар... - Осъдете патката.
Ханк Аарън умира... - Това е Бог.
Просто се мисли за Бари Бондс. - Мразя те.
Какво ще ми кажеш за момчето? - Умрял е от церебрална аноксия.
Открихме следи от сперма по крака му.
Надяваме се, че е негова, но ще направим и ДНК анализ.
Интересното е друго.
Токсикологичният анализ показа, че хлапето е претъпкано
с флунитразепам. - Рохипнол.
Наркотикът на изнасилвачите. Рууфиз. - А тези следи?
Прехапване?
Хлапето се е забавлявало доста, но е свършило много гадно.
Щом Мат е такова златно момче,
защо някой ще иска да го убива?
Докъде сме?
Хлапето е било дрогирано и удушено.
Нагласено е да изглежда като еротично самозадушаване.
Заподозрени? - Минали са само 24 часа.
Отгоре вече ни притискат. Ако имате нужда от помощ, кажете.
Току-що започнахме, лейтенант. Имаме нужда единствено от време.
Внимавайте. Синът на кмета учи там. Когато лавината тръгне надолу,
гледайте да не сте на пътя й. - Разбрано.
Г-н Шоу. - Джак.
Съжалявам, че ви ударих. - Не сте първият.
Заповядай, Джак. - Искаме да знаем какво става.
Работя в хотел от 20 години. Знам как стават нещата.
Богатите се измъкват. Помагал съм им да го правят.
Не и в този случай. Имате думата ни.
Открих това в раницата на Мат.
Изглеждат като безсмислици, но...
Не са произволни, това е код.
Шифър със заместване.
Щеше да помогне, ако имаше някакъв ключ.
Изглеждат ми като сметки.
Може ли е да е продавал дрога? - Преди 2 дни бих казал „не„, но...
Ще ни трябва достъп до дома ви, за да потърсим ключ за кода.
Ще ви оставя ключ за вкъщи. Отседнали сме при балдъзата ми.
Айрийн не може да стои вкъщи.
Използва „h“ повече от останалите.
Вероятно с нея замества „е“ - най-използваната буква.
Значи, ако замества през три букви, тогава тези 2 букви са...
Т. Л. говори ли ти нещо?
Да. Негов приятел.
Томи Ленгър.
Късметлия.
Мат беше специален. Студент като него се среща много рядко.
Кога говорихте за последно?
Миналата седмица, в училище. Тревожеше се за колежа.
Според извадката от телефона му е звънял у вас в деня на смъртта си.
Вероятно, за да говори с мъжа ми. Той е треньор по лека атлетика.
Чух, че Мат е напуснал отбора. Имате ли представа защо?
С Пол не си говорим за работа вкъщи.
Сещате ли се за някой, който би искал да нарани Мат?
Сигурни ли сте, че не е злополука? Децата експериментират.
Така щеше да е доста по-лесно за училището, нали?
Какво знаете за Томи Ленгър?
Томи е проблемно дете. Не знам защо Мат се мотаеше с него.
Омар.
Трябва да говоря с теб. - Първо поздрави внука ми Кори.
Какво правиш? - Излизам. Романтична спешност.
Ти ще гледаш малкия. - Какво? Аз работя по случай.
Той ти е правнук. Твоя кръв.
Трябва да се опознаете. - Разбрахме се да не го правим.
Решихме, че така ще бъде най-добре. - Промених си решението.
Ако намериш онова момиче, така или иначе ще умреш.
Не се притеснявай. Ако искаш да го приспиш, прочети му книгите си.
„Ако в чуден, пролетен ден, срещна тази, която обичам,
защото, истина ви казвам, вино е тя за мойта душа,
в Рая не ще искам да ходя, и от Ада не ще ме е страх.“
Сега вече загази.
Още шампанско. Ще донеса.
Г-н Браун, какво правите тук? - Не искам да те слушам.
Ти си ми адвокат, Джон. Имах ти доверие.
Но няма да повторя тази грешка.
Обличай се. Веднага. - Тате, не е...
Стой си, Лили. - Аз съм й баща и ще слуша мен.
Не съм дете. - Тогава не се дръж като такова.
Това е между мен и Лили. - Да, и света отвън.
Един много, много бял свят, в който няма място за нея.
Тогава ще отидем някъде другаде.
Каза ли ти, че я уволниха,
защото са ви видели заедно?
Кажи му.
Директорът не обича смесването.
Кажи му.
Лили. - И днес...
аз я последвах дотук.
Качи се със служебния асансьор.
Помислиха я за камериерка.
Кажи му.
Това ли искаш за себе си, Лили?
Къде отиваме? - Това е приключение, Кори.
Търсим един бележник с кодове. Той е улика в престъпление.
Ще се борим с престъпността. - Като Супермен?
Точно като него.
Харесваш ли Супермен? - Да.
Мислиш ли, че Супермен е щастлив?
Защо? - Защото нищо не може да го убие.
Ами криптонитът? - Криптонитът не е истински.
Почакай тук. Ще ти издам една тайна.
Мен също нищо не може да ме убие. Не ми ли вярваш?
Бил съм прострелван, намушкван, душен, отравян, пребиван...
А ако ти отрежат главата?
Това все още не ми се е случвало. - Ще умреш.
Надявам се да не умра.
Знаеш ли защо Супермен е щастлив?
Лоис Лейн.
Кори, обичаш ли игрите?
Ще поиграем на една. Трябва да бъдеш много тих.
Просто стой тук.
Здравей, Томи. Полиция.
Помни, Кори. Това е нашата тайна.
Сигурен съм, че има обяснение.
Да, баща ми е оставил сина ми на някакъв, за да гони някаква кифла.
Може да е всякакъв, откъде да знаеш? - Гледаш твърде много телевизия.
Той ми е като семейство. - Обаждам се в полицията.
Скъпа, той е полицията. - Вината е моя.
Ходихме да ядем сладолед. Опашката беше безкрайна.
Как си? - Вие сигурно сте Хали.
Аз съм Джон Амстердам.
Омар ми е разказвал много за вас. - Какво например?
Че не сте плакала като бебе. - Беше като малко таралежче.
И все още е. - Така че, не се приближавай много.
Късно е, трябва да си лягаме. - Доскоро, Кори. Не забравяй.
Какво да не забравяш? - Той не може да умре.
Аха, хайде тръгвай.
Намираш се в света на болката, Томи.
Имаме срещу теб взлом, притежание на забранено вещество,
инструменти за взлом... - Мат ми даде ключ.
Ще проверим.
Не, чакай, не можем.
Той е мъртъв. Убит. - Стреляте напосоки.
В събота вечер не съм се приближавал до Мат.
Намерихме тази обеца в леглото му.
Как я загуби, Томи? По време на секса?
Любовна свада ли имахте?
За обратен ли ме мислиш?
Искаш ли да ти докажа обратното?
Няма да изкараш нощта.
Дешифрирахме кода ти.
За това ще влезеш на топло.
Щом дойде баща ми,
ще ме изкара оттук веднага. - С обвинение в убийство?
Забрави за гаранцията. Татенцето не може да ти помогне.
Само ние можем.
Добре де, продадохме малко дрога.
На Мат му трябваха пари. Нямаше да се справи само със стипендията.
Продавахте ли рууфиз? В бележките пише, че си дължал доста.
Какво става? - Само поисках от Мат малко стока.
Но той отказа и ти го нападна. - Когато си тръгнах, беше жив.
Кълна се! Попитайте Марика Солоуей.
И тя ли беше там? - Бяха се събрали отново.
Аз си тръгнах преди нея.
Някога плавал ли си, Томи? Добър ли си с въжетата?
Имам морска болест.
Здравей, Джордж.
Когато г-ца Браун пристигне, я доведи на моята маса.
Получихме това за вас, г-не.
„Любими, баща ми е прав.
Мислех си, че живея в приказка. Но реалността е друга.
Не можем да се виждаме повече. Моля те, не ми се обаждай
и не ме мрази. Лили.“
Инспектори, това е съпругът ми Пол Клиъри. Беше треньор на Мат.
Бихме искали да поговорим после. - Ще помогна с каквото мога.
Не мога да говоря с вас в момента. Ще държа реч.
Можем да отидем и в участъка. - Мразя го това училище.
Томи Ленгър. Какъв нещастник. - Той беше ли там? Истината, Марика.
Скараха се. - За наркотиците?
Защо ни излъга, че не си била там? - В семейството ми са като оси.
Ще се отрекат от мен, ако разберат, че съм се виждала с него.
Събрали сте се отново? - Същия ден.
Когато си тръгнах, беше жив. - И защо да ти вярваме?
Не ми ли вярвате? Елате на службата.
Но това, което го правеше специален, не бяха постиженията на пистата.
Той търсеше човешкото у нас. - Дрей е семейство.
Днес загубихме един от своите братя. - Надолу, в безкрайна тъмнина
потъват нежно те. Така красиви, нежни и внимателни,
тихо се стопяват завинаги.
Вие всички сте лицемери.
Къде бяхте, когато се нуждаеше от вас?
Дрей е семейство? Да бе.
Мат трябваше да продава наркотици, за да успее да се задържи тук.
Думите на треньора са хубави, да.
Но защо изрита Мат от отбора?
А учителката при която потърси помощ, г-жа Клиъри -
ето как му помогна кучката.
Не виждате ли?
Ние всички убихме Мат.
Животът не е ли прекрасен?
Марика каза, че с Мат са имали еднакви телефони.
Когато си е тръгнала от тях, по погрешка е взела неговия.
Снимките са били в него. - Поне вече знаем кой е убиецът.
Всички.
Ще ме арестувате ли?
Мат е бил на 17. Разминава ви се с една година.
Какъв късмет.
Ще ми разкажете ли какво стана?
Влюбихме се. - Съпругът ви знаеше ли?
Намери няколко имейла. - И затова изрита Мат от отбора.
Беше побеснял.
Разбираемо е.
Къде беше съпругът ви онази нощ? - На кино.
Знаете ли на кой филм? - Не.
Мислите, че това което направих, е грешно.
Аз не съм съдия.
Но всички останали са.
Обществото прави разлика между добри и лоши неща,
но сърцето не прави. То чувства каквото си иска.
Обичате ли да плавате? - Преди го правех.
Значи след като разбрахте за връзката им, се скарахте с Мат?
Разберете, аз му дадох всичко.
Имаше талант, но никаква техника.
Можеше да стигне далеч.
А той ми се отплати, като преспа с жена ми.
Исках да го убия. - А направихте ли го?
Къде бяхте през онази нощ? - Ходих на кино.
Имах нужда да остана сам. - Някой видя ли ви?
Не знам. - На кой филм бяхте?
Не съм го убил аз. - На кой филм бяхте?
С какво мога да ви помогна?
Работя в Министерството на вътрешните работи,
правим проверка на Хана Клиъри. Разбирам, че е преподавала там?
Да, но нямам право да давам... - Разбира се, глупаво от моя страна.
Как е старото училище? Липсва ми. - Не се променя, в това му е чарът.
С принца си говорехме точно това. - Принцът?
Да, бяхме заедно в Тринити.
Наистина не трябва да казвам, но се твърди, че г-ж Клиъри
е имала отношения с ученик,
шестокласник и е напуснала. Всичко е било покрито.
Правите услуга на страната си. - Какво може да се очаква
от дъщерята на някакъв рибар?
Познай какво открих в лаптопа.
Порно сайтове, има и снимки със задушаване.
Не го е направил той. - Открихме рохипнол в шкафчето му.
Естествено. - Мислиш, че е нагласено.
Мисля, че сърцето не прави разлика между добро и лошо.
Това „да“ ли е? Защото лейтенантът настоява да го притиснем.
Какво е станало? - Изглежда като самоубийство.
Съпругата му го е открила. - Сигурно ли е, че не е умишлено?
Оставил е предсмъртна бележка.
И не само това. - Знам. Самопризнание.
Току-що говорих с графолога.
Ще отнеме време, но на пръв поглед бележката е истинска.
Е, щом той го казва. - Да знаеш, че това го мразя.
Кое? - Когато се правиш, че знаеш нещо,
но не ми казваш какво.
Затварям ти телефона.
Виждаш ли тези „Т“?
Прекалено правилни са.
Виж тук, 36-и.
Тази малка опашка на „о“.
Сякаш е щял да напише „у“.
Може би по навик, а може би защото е с британско образование.
Не е лошо.
Като за учителка по изкуство от Брайтън.
Но аз съм по-добър.
Това би могло да бъде
обявяване на война срещу Япония, Германия и Италия.
Тук в Ню Йорк... - Поне чичо Сам ме иска.
Име - Йохан Ван Дер Зии.
Дата на раждане -
1 юни, 1607 г.
Място на раждане.
Амстердам,
Холандия.
Това ли е краят на историята, 29-и?
Знаеш ли, Лили ми направи услуга.
Заради нея влизам в армията.
Ако извадя късмет, може да ме убият.
Не разбирам, защо ми прочетохте правата?
Формалност. Просто имаме няколко въпроса.
Ужасна седмица. Предполагам, че разбирате.
Разбирам.
Реших, че ще искате да я видите. - Вече четох предсмъртната бележка.
Да, но тази я намерихме в кабинета на съпруга ви.
Наистина мисля, че трябва да я прочетете.
Това някаква шега ли е? - Това хвърля вината върху теб.
Това е лъжа, не го е писал Пол! - Прилича на неговия почерк.
Коя част, Хана?
Там където пише, че иска да изясни нещата,
в случай че нещо му се случи?
Или където се казва, че си убила Мат от ревност?
Не съм длъжна да слушам това. - През онзи ден Мат ти се е обадил.
Казал ти е, че с Марика ще се съберат.
Ти си откачила, отишла си у тях,
дрогирала си го
и си вързала ръцете му с възел, който само ти може да знаеш?
Точно коя част е лъжа?
Аз му дадох всичко, а той го захвърли.
Дала си свръх доза на съпруга си и си фалшифицирала самопризнанието.
Рохипнолът е законен в Англия, нали? - Пол разбра всичко, нямах избор.
Начинът, по който обичах Мат...
ти никога няма да познаеш такава любов.
Надявам се.
Какво правиш? - Не съм казвал, че Пол я е написал.
Казах, че прилича на неговия почерк.
Исках да ви кажа, че вече се прибрахме вкъщи.
Айрийн вече може да спи там.
Това е добре. - Да, поне е някакво начало.
Спазихте обещанието си.
Никога не си обичал да се упражняваш.
Ръцете ми бяха прекалено малки.
Виждал ли си ръцете на Оскар Питърсън?
Като чукове са.
Помислих, че ще го искаш.
Има посвещение на майка ти.
Ще даде отговор на въпросите ти.
Как е той?
Десет пръста на ръцете, десет на краката. Току-що го изкъпахме.
Никого ли си нямаш, мила?
Ще ни трябва името на бащата. - Джон Йорк.
Трябваше да сменя три влака. Закъснях ли?
Мислех, че няма да те видя повече.
Как разбра?
Секретарката ми има необичайно силен интерес към личния ми живот.
Затова ми изпрати онази бележка. - Бях разбрала същия ден.
Не виждах друг начин... - Това вече е минало.
Как е бебето? - Красиво. И сбръчкано.
За теб е. Ще ти трябва нещо за приспиване.
Обичах майка ти, Омар.
Тя беше пламенна и смела.
Какво?
Как разбра? - Тук идват доста пожарникари.
Ще се изненадаш какви неща знаят.
Сбъркал си номера - 789.
Видял си 8 като 3.
Работи в спешното на „Св. Франсис“.
Казва се Сара Дилейн.
Може би трябва да отидеш да я намериш.
Ще се видим по-късно.
Имаше някога едно момче.
Чудновато, вълшебно момче.
Дайте му да прегърне сина си.
Момчето пътувало по целия свят...
Как ще кръстим нашето златно момче?
Да го кръстим на любимия ти поет?
Перфектно. Означава „човекът, който говори“.
Омар.
Това е хубаво име.
Ето какво ми каза то.
Най-прекрасното нещо,
което можеш да научиш,
е да се научиш да обичаш
и да бъдеш...
обичан.
превод и субтитри Петър Хараланов
© TRANSLATOR'S HEAVEN 2008 http://subs.sab.bz